Anhüdriit
Anhüdriit on üks kaltsiumsulfaadi vorme, täpsemalt kristalliseerunud kips, millest on vesi välja aurustunud.[1] Anhüdriit võib olla valge, hallikas või sinakas (siniseimat variatsiooni nimetatakse angeliidiks), aga ka punane või violetne.
Oma nimetuse on anhüdriit on saanud kreekakeelsest sõnast "anhydrous", mis tähendab "ilma veeta". Anhüdriidis on nimelt väga vähe vett ning kokkupuutel veega muutub see kergesti kipsiks.[2] Anhüdriit esineb tavaliselt settekivimites koos evaporiitidega (s.o soolasest veest aurustumisel kristalliseerunud sooladega[3]) ning on laialt levinud Kanadas, Ameerika Ühendriikides ja Hiinas, aga ka Prantsusmaal ja Saksamaal.[4]. Anhüdriiti leidub sageli koos kipsi, haliidi, silviidi või soolakivimitega, näiteks soolakuplites toimib anhüdriit koos haliidiga n-ö kattekivina.[5] Anhüdriit võib esineda veel liivakivides või nn mandelkehana erinevates vulkaanilistes kivides vahel koos kvartsi, glauberiidi või tseoliitidega.[6]
Anhüdriit, eriti aga just angeliit, oli üheks meelismaterjaliks juba muinasmaailmas. Ehkki reeglina on igapäevaesemete valmistamise peamine eesmärk nende funktsionaalsus, oli Vana-Egiptuse käsitöö põhitähelepanu on suunatud eelkõige tarbeesemete väljanägemisele. Selliste esemete parimaks näiteks on erinevad hoiunõud, mida kasutati kosmeetika, parfümeeria ja hügieenitoode hoidmiseks, aga ka toidu serveerimisel. Üheks eelistatumaks materjaliks, millest selliseid anumaid valmistati, oli teiste kristallide hulgas anhüdriit. Ka tänapäeval on Ameerika Ühendriikides asuvas Metropolitani muuseumis võimalik tutvuda ca 1500. aastast eKr pärinevate anhüdriidist pudelite, purikide ja vaasidega, mis sarnanevad kujult erinevatele loomadele ja inimfiguuridele.[7]
Energeetiliselt toimib anhüdriit vanade mustrite murdjana. See toob pinnale allasurutud tunded ja mõtted, aidates need vabastada.[8] Samuti toetab anhüdriit enesega leppimist: see juhib loobuma minevikuigatsusest ning õpetab nägema elu kingitusena.[9]
Keemiline koostis: CaSO4
Leiukohad: Ameerika Ühendriigid, Kanada, Prantsusmaa, Hiina
[1] C. Jones. Geology. Lotus Press 2005, lk 14.
[2] F. Gutierrez, J. D. Waele. Gypsum and Anhydrite (2.3.1). Karst Hydrogeology, Geomorphology and Caves. John Wiley & Sons 2022.
[3] M. Isakar. Evaporiidid (08.02.2019). Kivid.info. Kättesaadav: [https://kivid.info/1322], loetud 11.12.2021.
[4] W. A. Deer. Rock-forming Minerals: Non-Silicates, Volume 5B. Geological Society of London 1998, lk 83.
[5] C. Pellant, H. Pellant. Rocks and Minerals. Bloomsbury Publishing 2014, Anhydrite.
[6] W. A. Deer. Rock-forming Minerals: Non-Silicates, Volume 5B, lk 83.
[7] B. Fay. Egyptian Duck Flasks of Blue Anhydrite. Metropolitan Museum Journal , 1998, Vol. 33 (1998), lk 23-48. Kättesaadav: [https://www.jstor.org/stable/1513005], loetud 08.12.2021.
[8] V. Rajsushila. Healing Power Of Gems & Stones. V&S Publishers 2012, lk 80.
[9] J. Hall. Kristallide piibel. ERSEN: 2003, lk 61.